Föregångaren
till den numera Törnrosa-sovande gladpoporkestern Insert Coin
bildades hösten 1981 under namnet Kåntejner, och var
sprunget ur ett tidigare tremanna-band, kallat Harvkrææm, som spelade
nån slags blues kanske. Den ende kvarvarande från den
tiden är jag (HB). Namnet Insert Coin tog vi 1983 när
den blivande sångaren Torbjörn stoppade tioöringar
i ett hål i dåvarande gitarristen Martin Lindéns mockajacka,
och året därpå ombildades själva kärnbandet.
Vi blev under det året 10 musikanter, varav 4 blåsare
(The Roaring Savanna Camels), och inte sällan kändes det
mer som cirkus än orkester. Hösten 1985 försvann
dessa igen, förutom en saxofon, vilken blev kvar ytterligare
ett år. På den tiden envisades vi med att beskriva vår
musik som "melodiös jazz-rock-funk". Det värsta
är att det förmodligen var en ganska bra beskrivning.
Men vi ville bra mycket mer än vi kunde.
Hösten
-86 sade även saxofonisten adjö, och Insert Coin
blev ett renodlat popband på 5 man och 1 kvinna. Den sista
ombildningen skedde 1989, och sättningen var nu: Torbjörn
Westman - sång ; Magdalena Bylund - Sång & percussion
; Fredrik Ygge - bas ; Povel Fagerström - trummor ; Henrik
Ygge - gitarr och Henrik Bylund - syntar. Vi slet med
egna låtar, det hade vi alltid gjort i och för sig, men
nu insåg vi att det skall mycket till för att nå
ut med egen musik. Demokassetter spelades in oavbrutet, och trots
att de blev bättre å bättre hjälpte det föga.
Inga skivbolag nappade, och spelningar var inte heller lätt
att få. 1989 fick vi nog och bekostade själva singeln
Fast Mark på vårt eget (fejkade) skivbolag XL
RECORDS. Den gick naturligtvis back, men det hade vi kalkylerat
med.
Men
nu var det dags att ta steget till att bli ett cover-band.
Vår första spelning som sådant skedde trettondagsafton
1989 på restaurang Sophia/Oscar i Varberg. Detta blev inledningen
till ett relativt intensivt spelande, åren 89-92 var vi väl
iväg var tredje helg i genomsnitt. Mestadels höll vi till
här i Västsverige, men avstickare till bland annat Karlskrona,
Karlskoga, Karlstad & Hagfors, samt några after ski-gig
i Sälen och Vemdalen, blev det också.
Så
en bit in på 90-talet sjönk efterfrågan
på cover-band. Detta i kombination med att medlemmarna till
följd av arbete och studier bosatte sig över halva Sverige
(Stockholm, Göteborg, Lund & Borås), gjorde att spelningarna
blev allt färre. Dessutom hann vi aldrig repa, så till
slut rann alltihopa mer eller mindre ut i sanden. Vår sista
spelning genomförde vi på Nordic Jazz & Blues Festival
i Borås 1996.
Det
var roligt så länge det varade - själv har
jag knappast upplevt en större lyckokänsla än när
vi stod på scen, allt stämde och det svängde så
där riktigt gôtt.
Det känns rätt avlägset nu, men man skall väl
aldrig säga aldrig...
![Kass bild, jag vet, kommer ny sen](insertpics/insertstrip.jpg)
Foto-session
inför singelutgivningen 1989
lyssna
To be continued...
|